Johan og Marianne har været gift i ti år.
De syntes selv, de var lykkelige, for de skændtes aldrig.
Men pludselig en dag forklarede Johan, at han havde mødt en anden-
- og ville ud af ægteskabet.
Nu er der gået nogle år, og de har endelig bestemt sig for skilsmisse.
De mødes en sommeraften på Johans kontor for at underskrive papirerne.
Men det viser sig at være lettere sagt end gjort.
I løbet af det sidste års tid er der nemlig sket det, -
- at Marianne er begyndt at finde sig selv.
Hun har fået sin livsglæde tilbage.
For Johan er det stik modsat.
Hans stolte fremtidsplaner er gået i vasken, -
- og de myndigheder, han er ansat under, har ydmyget ham.
Han er hadsk, såret og utryg.
Desuden lever han stadig i et trist og opslidende forhold med Paula.
Pludselig stritter han imod skilsmissen.
Nu kommer Johan og Marianne for første gang i et kæmpe skænderi.
Et skænderi, som går over i håndgemæng-
- og ender i total udmattelse.
Det er gamle, undertrykte aggressioner, der kommer frem-
- og i en forbitret, hadsk stemning skriver de papirerne under.
MIDT OM NATTEN I ET MØRKT HUS ET STED I VERDEN
- Hej, lille ven. - Hej, mor.
- Jeg faldt i søvn. - Hvordan går det med foden?
Det gør ikke ondt mere, men jeg er jo besværet af den.
Hvornår kan du arbejde igen?
- Ikke før i næste uge. - Kan du sove om natten?
Det er svært for mig at vende mig, men jeg skal ikke beklage mig.
Vil du have en kop te? Den blev brygget for en halv time siden, -
- så jeg har fået min.
Undskyld, men der var en, der ville snakke.
Og engang imellem skal man give sig tid til at lytte.
Teen er stadig varm.
Skal jeg riste et stykke brød? En kiks med marmelade?
Nej tak, jeg er på slankekur.
Og jeg motionerer. En halv time hver morgen.
Og Henrik og jeg spiller tennis to gange om ugen.
Der er noget, jeg skal huske at spørge dig om.
- Kommer du til urnenedsættelsen? - Hvornår bliver det?
- Vi havde tænkt på den 18. - Nu skal jeg se, om jeg kan.
Nej, det går ikke. Jeg har en sag den dag, der nemt kan trække ud.
- Skal fars urne nedsættes i Uppsala? - Ja, det var hans ønske.
- Dine søskende kommer. - Nedsættelsen af urnen er en formsag.
Det kommer an på, hvordan man ser det.
- Kan vi så ikke finde en anden dag? - Alle de andre kunne.
Og som du ved, var det vores bryllupsdag. Det har du måske glemt?
- Bliver det ikke unødigt oprivende? - Ikke for mig.
- Jeg kan altså ikke komme. - Så taler vi ikke mere om det.
Jeg skulle hilse dig fra pigerne.
De vil komme forbi i morgen efter skoletid.
Det var da hyggeligt. Tænk dig bare, Eva kom med sin kæreste forleden.
Hun havde kjole på, var en rigtig lille dame.
Kæresten så også rar ud. De sad her en hel time og talte.
Jeg har det sværere med Karin. Hun ligner jo sin morfar på en prik.
- Stakkels far. - Ikke for at tale dårligt om din far.
- Sådan opfattede jeg det heller ikke. - Jeg har tænkt over vores ægteskab.
Særligt nu, hvor jeg sidder her med foden oppe og tid til eftertanke.
- Hvad er du kommet frem til? - Ingenting. Det forbavser mig.
Hvad mener du?
Vi havde et godt liv.
Det hændte, at vi var uvenner, men vi skændtes aldrig.
Vi nedlod os ikke til at ydmyge og forulempe hinanden, -
- vi tav bare.
Det var også bedst sådan. Efterhånden gled fjendskabet bort, -
- og vi glemte vores uoverensstemmelser.
Nej, vi bar ikke nag. Hverken Fredrik eller jeg.
Jeg savner ham da. Men jeg føler mig ikke mere ensom, -
- end da han levede.
- Det er jeg da ked af at høre. - Hvorfor det?
Vi havde begge nok at se til. Han med sit, og jeg med mit.
Mor?
- Må jeg spørge dig om noget? - Du må spørge om, lige hvad du vil.
- Nu må du ikke tænke, jeg er taktløs. - Nej, det er du ikke.
Hvordan havde I det i sengen, du og far?
Far var mere interesseret i det, end jeg var.
Hvad vil du ellers vide?
Han tog for sig, og jeg lod ham gøre det.
Jeg veg aldrig til siden. Jeg følte, det var min pligt at stå til rådighed.
Men han havde også andre kvinder.
- Hvad med dig? - Mig?
Havde du andre mænd?
Da Fredrik og jeg var blevet forlovet, blev jeg forelsket i en anden -
- og ville bryde forlovelsen.
Men far og mor syntes ikke, jeg skulle forhaste mig.
- Så blev det, som det blev. - Har du aldrig hadet far?
Hvad mener du med det?
Da I giftede jer, skrev I under på en kontrakt, der kun var til hans fordel.
Har du aldrig hadet ham for den transaktion?
Jeg syntes om ham.
Desuden kunne vi ikke se et klap.
Ingen af os forstod, hvad vi gik ind til, hverken han eller jeg.
Det er jo ikke muligt, mor.
- Nej, det er jo ikke dét. - Hvad er det så?
Jeg tænker på, hvordan det havde været, hvis vi havde været fortrolige.
- Hvis vi havde talt ud om alting. - Det gjorde I ikke?
Nej. Vi havde en regel, som vores forældre havde lært os:
"Hver og en tager hånd om sine egne bekymringer."
Har du aldrig fortrudt?
Jeg kan ikke påstå, jeg har fortrudt, -
- men jeg kan ikke glemme vores heroiske tavshed.
Jeg tror faktisk, det plagede far ganske meget.
Han var et livligt menneske. Meget gladere og mere åben end mig.
Sidder du her og bebrejder dig selv?
Det ved jeg ikke. Men det er da rædsomt.
Nej, ikke rædsomt. Det ord er for dramatisk.
Men det er da besynderligt, at to mennesker kan leve sammen -
- et helt liv uden at ...
Uden virkelig at røre hinanden?
Ja, måske er det dét, jeg mener.
Og nu synes du, det er din skyld?
Tror du, jeg er plaget af dårlig samvittighed?
Nej, det er jeg ikke.
Vi gjorde det vel så godt, som vi kunne. Men alligevel ...
Det lyder så fjollet, når man sætter ord på det.
Men han forsvandt ind i mørket og tog sit liv med.
Det mærkelige er, at han også tog mit liv med.
Det må være det her, der kaldes at se sandheden i øjnene.
- Må jeg spørge om en ting til? - Ja. Jeg kan vel ikke undslippe.
Hvorfor var du rasende på mig, da Johan og jeg gik fra hinanden?
Det var jo ham, der fandt en anden og forlod mig.
Jeg var ikke spor rasende. Jeg var ked af det.
Du kritiserede mig hele tiden.
Du skulle have været på min side. Du kunne godt have hjulpet mig.
- Men det gjorde du aldrig. Hvorfor? - Jeg husker det stik modsat.
Jeg sagde til far, at vi absolut ikke måtte blande os -
- og for hver en pris skulle lade som ingenting.
Det var far, som var rasende. Ikke mig.
Nå, sådan ...
- Jeg må gå. Jeg kommer for sent. - Skal du allerede gå?
Jeg kommer igen på mandag ved femtiden.
- Så kan vi spise sammen. - Nej, jeg er inviteret ud.
- Men jeg kan blive til halv syv. - Tag din kjole med, og klæd om her.
Det var så dejligt at tale rigtigt sammen.
Det skal vi blive ved med, mor.
Gå ud og hils på frøken Alm i køkkenet, så hun ikke bliver sur.
Det skal jeg nok. Farvel, mor.
- Farvel. Hils Henrik og børnene. - Henrik er ude at rejse. Hej hej.
Hej.
Kom ind.
- Forstyrrer jeg? - Ja tak.
- Hvad skal du og din kone i aften? - Vi er optagede.
En skam. Jeg ville ellers holde et lille selskab.
I kunne kigge over, hvis I får lyst. Vi bliver syv-otte stykker.
Det kan vi desværre ikke.
- Nå, men så god weekend. - Tak i lige måde.
- Kan vi ikke ses en gang? - Jeg har ikke tid.
- Er du træt af mig? - Kære Eva ...
Du kan bare sige, hvis du vil have, vi gør det forbi.
Så siger vi det. Så er det forbi.
Virkelig pænt af dig at sige fra. Det har du villet længe.
- Jeg ville jo ikke såre dig. - Nej da. Det er klart.
Undskyld, men jeg skal være færdig med den forbaskede udtalelse.
Javist, lille Johan. Jeg skal ikke forstyrre.
Tak for den tid, vi har haft sammen.
Du var en sød elsker, om end lidt distræt.
Selv tak. Du får også mine anbefalinger.
- Er der en anden? - Ja, det er der faktisk.
Hvem? Er det en, jeg kender?
- Det er jo Lena! - Det er i hvert fald ikke Lena.
Hun er ellers en flot pige.
Men er hun ikke lidt for ung og vidtløftig for dig?
Det er ikke Lena.
Det kan også være det samme. Hej, skat.
Kom ind.
- Davs. - Davs.
- God weekend. - Tak i lige måde.
Forlængede weekender med familien er noget af det værste.
Jeg hørte, at chefen satte dig på en opgave.
- Jeg ved ikke, om man skal gratulere? - Slet ikke.
Jeg bliver afskåret fra instituttet i to år.
- En skam. - Det er en idiotisk opgave.
Den er fuldkommen værdiløs. En politisk undvigelsesmanøvre.
Har du set dagens stribe?
- Hvorfor går du ikke til Hammarberg? - Det har jeg gjort.
Han er den svenske embedsstands største klovn.
Før vi ved af det, sidder han i regeringen.
Han talte i koder, som jeg måtte tyde.
Det var ikke opmuntrende.
- Nå, men hej hej. - Hov. Du går med min avis.
Har du bollet Lena?
- Nej, ærligt talt. - Men du er lun på hende?
- Er du selv? - Ja. Det er jeg vel.
- Jeg ville ikke turde. - Har du opgivet ævred?
- Kald det, hvad du vil. - Jeg holder mig i form.
Jeg spiller tennis, svømmer og passer på vægten.
Så man ikke skal stå der og være hæmmet, hvis der opstår nærkontakt.
- De nøgne fakta! Hej med dig. - Hej.
Du er en stor skid! Ikke fordi du bare kasserer mig.
Det var sjovt, så længe det varede. Det var ikke for livet.
Men du er et pjok, der ikke tør gøre det forbi.
Ved du, hvad du fejler?
Du er så krævende og møgforkælet, at alt keder dig.
Kedsomheden gør dig helt anonym.
Om nogle år flytter du sammen med den her bogreol.
Du er forkælet og storsnudet og krævende.
Du fører et ladt liv.
Du vil have, at andre skal leve for dig.
Kan du huske det helbredstjek, -
- hvor de konstaterede, at du var krympet nogle centimeter?
Hvorfor stritter du ikke imod? Hvorfor gør du ikke vrøvl?
Hvorfor gør du dig ydmyg, når du nu er så indbildsk?
Fordi du er så indbildsk, at ... Du er så forkælet og krævende, at ...
At hvad?
Jeg holder af dig, dit fjols.
Det er derfor, jeg skænder på dig.
- Og så har jeg lidt ondt af dig. - Tak. Det er da sødt af dig.
Du kan jo sige til, når du bliver træt af Lenas ungpigebryster-
- og længes efter mine fladere, men mere moderlige, former.
Det er ikke Lena.
Ja ja, så siger vi det. Hun er en dygtig sekretær.
Og sikkert enormt sød.
Men hun er for ung til dig. Du kommer til at brænde fingrene.
Det er virkelig ikke Lena.
Jeg har jo min intuition.
Jeg kan mærke, at du er utroligt optaget af en.
Det kan kun være Lena.
Hej.
Hej! Er du færdig?
Fint, så kommer jeg og henter dig. Nå?
Kan vi så ikke mødes på Karlplan? Ved Narvavägen.
Passer det dig? Fint. Så kommer jeg om to minutter.
Det her er så sjovt, at det er helt sindssygt.
Jeg gjorde sommerhuset klar i går.
Tændte for varmen og køleskabet, ryddede op og købte ind.
- Det var helt som i gamle dage. - Hvornår var jeg der sidst?
Det er ... vist syv år siden.
- Hvad med dig? - Jeg kommer der alt for sjældent.
Henrik foretrækker det inde i landet. Vi lejer det ud.
Pigerne og jeg er der indimellem, men ikke ret tit.
De har jo deres eget liv nu.
- Hvordan har din mand det? - Han er stresset.
Han har for højt blodtryk, men det har alle jo for tiden.
- Hvordan har din kone det? - Godt. Hun er i Italien på ferie.
Fantastisk, at begge vores ægtefæller er i udlandet.
- Det føles nærmest lidt uartigt. - Det er det, der gør det sjovt.
Det ligner jo sig selv.
Det er nu lidt slidt. Vi burde sætte det i stand, men har ikke råd.
Stiller du ikke bilen i garagen?
Ellers får Erik øje på den og kommer og hilser på.
- Så bliver der bare en scene. - Jeg skal nok stille den ind.
- Kan du ikke gøre det nu? - Det kan jeg da gøre senere.
Det er nu lidt underligt.
Skal vi ikke lægge os et øjeblik? Kom nu.
Hvad er der da med mig?
Jeg er nervøs, som var det første gang.
Men det er det jo ikke. Kom.
Er du klar over, det næsten er præcist et år siden?
Det var den 18. september, dagen før min fødselsdag.
- I dag er det den 28. august. - Det var dig, der forførte mig.
- Ja, tænk sig. Det var det. - Fik du nogensinde set anden akt?
Nej, det gjorde jeg ikke.
Det må have set mærkeligt ud, at vi strøg af sted i pausen.
- Hvad fik dig til at bestemme dig? - Det ved jeg ikke.
Jeg så dig, straks jeg trådte ind i salen. Du sad der helt alene.
Du så så ensom ud. Hvor kunne jeg andet end at tage fat i dig i pausen?
Jeg blev så utroligt glad.
Jeg blev glad for, at du blev glad.
Du sagde straks: "Kom, vi stikker af."
Og du rødmede.
Jeg havde jern på, så jeg knap nok kunne stå op.
Jeg blev også ophidset.
Det var næsten to år siden, jeg havde set dig.
- Og nu fejrer vi etårsjubilæum. - Nej.
- Hvad mener du? - Vi fejrer ikke etårsjubilæum.
Vi fejrer tyveårsjubilæum. Vi blev gift i august for 20 år siden.
Det har du ret i. Det er faktisk 20 år siden.
Et helt liv.
Vi har levet sammen et helt voksenliv.
Hvor er det mærkeligt.
Jamen, kæreste ...
Det er så underligt. Vi sidder her i den gamle, forbaskede seng.
Det var noget andet på hotellerne. De var tilpas upersonlige.
Det var nok dumt, vi tog i sommerhus. Vi skulle være taget til Danmark.
- Vi havde ikke tid. Der er fint her. - Nej, der er ikke.
Nu ved jeg det.
Jeg ringer til Fredrik. Han har et sommerhus ved havet.
Der er nok en nabo, der har en nøgle. Der sker ikke noget ved at forsøge.
Davs, Fredrik! Det er Johan.
Hej med dig. Hvordan går det? Jeg kunne ikke have det bedre.
Jeg ringer om et lidt ømfindtligt emne.
Er du alene? Kan vi tale frit?
Du kunne vel ikke låne mig sommerhuset i weekenden?
Ja, du gætter helt rigtigt, men det er ikke, som du tror.
Rigtig sød.
Ung? Måske lidt for ung til mig.
Ja, det kræver lidt diskretion. Tusind tak. Det er alle tiders.
Jeg håber, jeg kan gengælde tjenesten.
Ikke et ord til Birgit, vel? Kvinder forstår ikke den slags.
Nøglen ligger under trappestenen. Fint.
Ja, hun er blondine. Helt fantastisk figur.
Ja, jeg ringer til dig. Du gør mig en stor tjeneste.
Tak. Hils Birgit. Nej, lad være.
Det skaber bare misforståelser. Hej. Vi ses.
Jeg fandt det.
Her er trappestenen. Den må ligge her.
Kan du se? Her var den.
- Hold da op. - Nu rydder vi op.
Hvad er der med dig? Græder du?
Du er så rørende. Jeg er jo ikke rigtig klog.
- Er jeg rørende? Det var fandens. - Det er du.
Lille, kære Johan. Du er på en eller anden måde blevet så lille.
- Synes du også, jeg er krympet? - Du er flottere end før. Og så blid.
Og rar. Før var du altid anspændt, på vagt og ængstelig.
- Synes du det? - Er folk lede mod dig?
Det ved jeg faktisk ikke. Jeg er holdt op med at forsvare mig.
Nogen sagde, at jeg var blevet eftergivende og gjorde mig lille.
Men det passer ikke. Jeg har snarere fundet mine rette proportioner.
Og har med en vis ydmyghed accepteret mine grænser.
Det gør mig rar og nok også lidt bedrøvet.
- Du havde så store forventninger. - Det passer ikke.
Det var min familie, der havde store forventninger.
Jeg ville jo gøre alt for at gøre dem tilpas.
Jeg forsøgte at indfri andres forventninger, ikke mine egne.
Som barn havde jeg beskedne forestillinger om, -
- hvad jeg ville være, når jeg blev stor.
- Har jeg ikke fortalt dig det? - Så har jeg glemt det.
- Det er jo forståeligt nok. - Du er blevet lidt gammel.
Fortæl så.
Du husker måske min gamle morbror, -
- som solgte bøger og legetøj i sin butik.
Ham besøgte jeg ofte, -
- fordi jeg var et svageligt barn og skulle have ro og frisk luft.
Af og til fik jeg lov til at hjælpe til i butikken.
Det var det bedste, jeg vidste. Min drøm var at få en butik.
- Der har du mine ambitioner. - Vi skulle da have haft en butik.
Det havde været godt. Så skulle vi være tykke og trygge -
- og have mange børn og sove godt om natten, -
- være respekterede i foreningslivet og aldrig skændes.
Det er sjovt at tale om det, der ikke blev.
Du ville aldrig være faldet til på landet.
Nej, det ville jeg nok ikke.
Jeg drømte om at føre de undertryktes sager. Mine ambitioner var grænseløse.
Og så blev jeg skilsmisseadvokat. Nu skal vi rydde op.
Tror du, at to mennesker, der lever sammen, -
- kan være helt sandfærdige? Er det muligt?
- Vi kunne ikke. - Er det nødvendigt?
Hvis vi ikke havde haft hemmeligheder for hinanden?
Var vi klar over, at vi havde hemmeligheder?
Vi løj da for hinanden. Det gjorde jeg i hvert fald.
Det mener du da ikke?
- Jeg var dig faktisk utro i starten. - Jaså?
- Kommer det som et chok? - Ja, det gør det nok.
Det var ikke noget alvorligt. Jeg var tynget af ægteskab og barnefødsler.
- Så jeg tog et pusterum nu og da. - Det var fandens.
Hvis du tænker på min samvittighed, så sagde jeg det ikke til en sjæl.
Der kan man bare se.
Og hvis vi havde været sandfærdige?
Hvis jeg havde sagt sandheden i foråret 1955, -
- så havde den knust vores ægteskab.
Jeg havde brudt med forældrene, solgt begge vores børn -
- og slået dig ihjel, selv om jeg elskede dig.
Bruger du de her erfaringer i dit nye ægteskab?
Det er jeg nødt til. Jeg må lyve hele tiden. Det forstår du nok.
Det må jeg også.
- Plager det dig? - Ja. Men hvad kan jeg gøre?
- Plager det også dig? - Jeg ved snart ikke.
Min kone er totalt uinteresseret i den slags problemer.
Hun har indrettet ægteskabet til gensidig bekvemmelighed.
Elsker du din kone?
Det spørger fruentimmer altid om. Jeg kan lide at spise frokost med hende.
Og hun tager sig af dig, ikke?
Hun siger, at hun synes om mig. At hun føler sig tryg.
Hun vil ikke have nogen anden. Det er ubegribeligt.
Du har vist trukket den helt store gevinst.
I så fald ville jeg vel ikke være hende utro med dig.
Måske elsker du os begge.
Vil du vide, hvordan jeg har det med min mand?
Det var en dumhed, at vi overhovedet giftede os.
Vi gjorde det nærmest i spøg.
Hvornår mødte I hinanden?
For et par år siden.
Undskyld min oprigtighed, men det var noget seksuelt.
Jeg forstår.
Henrik er meget ... hvordan skal jeg forklare det ...
... overbevisende, hvad det angår. Han er forelsket i sex.
Han fik mig overbevist om, at jeg var lige så forelsket.
Som du nok husker, havde jeg ikke de store behov.
Det husker jeg godt.
- Du kan ikke lide, jeg taler om det. - Nej.
Men det nytter jo ikke noget.
Jeg blev besat af dette nye, som jeg aldrig havde prøvet før.
Jeg følte, jeg var umættelig.
Det var da dejligt. I det mindste for dig.
Jeg blev hurtigt uhyggeligt tæt knyttet til Henrik.
Og han var forelsket i mig.
Dog ikke mere, end at jeg snart afslørede ham med andre kvinder.
Det var da uhørt.
Jeg følte mig vanvittigt ydmyget og såret.
Jeg blev endda jaloux.
- Blev du jaloux? - Ja, tænk dig bare.
Vi havde et heftigt skænderi. Jeg var rasende -
- og bad ham skride ad helvede til.
Og det gjorde han så?
Ja ... Det gjorde han.
Han sagde, jeg var overspændt, og så gik han.
Efter nogle uger tiggede jeg ham om at komme tilbage.
Så rejste vi på ferie, og så giftede vi os.
Siden er det gået op og ned, mest ned.
- Der er noget, jeg ville spørge om. - Jeg ved, hvad det er.
Du sagde engang, at jeg hævnede mig på det seksuelle plan.
Jeg forsøgte nok det samme med Henrik, men han var ligeglad.
Han sagde, han var træt af mine numre.
Så kastede han sig bare over en anden kvinde.
Så sad jeg der med min hævn. Så holdt jeg op med det.
Jeg har gjort mig fri af det.
Vi har det også godt nu, Johan, min elskede.
Javist.
Johan ... du ser så tænksom ud. Hvad tænker du på?
Jeg tænker, at alting er godt.
Det er godt. Det er fantastisk godt.
Det er nærmest grænseløst godt. Jeg kan bare ikke holde det ud.
Jeg vidste, du ikke ville høre sandheden.
Jeg er da ligeglad med dine orgasmer.
Jeg under dig dem. Jeg beundrer din frigørelse.
Imponerende. Du burde skrive en roman.
Kvindesagspræstinderne vil være begejstrede.
- Du er vel ikke så dum, som du lyder. - Jeg skider på det der.
- Det blev pludselig enormt vigtigt. - Nej, det er en biting.
Det er en lille del af livets skønne overflødighedshorn.
Tænk på al vores indsigt.
Tænk på al denne klogskab og bevidsthed. Det er jo storartet.
Vi har fundet nøglen til os selv.
En indser sin storhed, en anden indser, han er lille.
Her sidder vi så besindigt og taler grimt om vores ægtefæller.
De er nærmest til stede her i stuen.
Det er åndelig gruppesex på højeste plan.
Som en lærebog i livskundskab. Det er jo mageløst.
Analysen og bevidstheden er grænseløs, men jeg holder det ikke ud.
Jeg forstår godt, hvad du mener. Men jeg synes ikke, det er så slemt.
Jeg kan ikke leve med det kolde lys over alle mine bestræbelser.
Hvis du vidste, hvor jeg kæmper med min meningsløshed.
Jeg trøster mig selv med, at livet har den værdi, man selv tillægger det.
Men jeg finder ingen glæde i den slags snak.
- Jeg vil have noget at længes efter. - Sådan har jeg det ikke.
Det har jeg forstået.
Jeg kan godt holde det ud, ser du. Jeg trives.
Jeg stoler på min forstand.
Og mine følelser.
- De to samarbejder. - Herregud!
Jeg er glad for dem.
Med alderen har jeg fået en tredje medarbejder.
Det er min erfaring.
Du ville blive en god politiker.
- Måske. - Herregud.
Jeg kan godt lide mennesker.
Jeg holder af forhandlinger, fornuft ...
... kompromisser.
Du øver dig på din valgtale.
- Synes du, jeg er så svær? - Kun når du prædiker.
Jeg siger ikke ét ord til.
Lover du ikke at sige flere sandheder i aften?
Det lover jeg.
Lover du at tie stille om den der orgasmeatlet?
Ikke et ord om ham.
Kan du et kort øjeblik lægge bånd på din forfærdelige snusfornuft?
Det bliver svært, men jeg skal forsøge.
Kunne du muligvis, jeg siger muligvis ...
... distribuere lidt af din grænseløse kvindekraft?
Det bliver vist nødvendigt.
Godt.
Så går vi ind og lægger os.
Hvad er der, Marianne?
Hvad skete der?
Kom og sæt dig her. Kom nu.
Så så.
Hvorfor tror du, man drømmer sådan? Hvad kan det skyldes?
- Måske har du spist noget forkert. - Tror du det?
Eller også er der noget i dit velordnede liv, som du fortrænger.
Hold om mig. Jeg fryser sådan. Men jeg er helt varm.
Måske er jeg ved at blive syg? Pigerne har lige været forkølede.
Du får det bedre lige om lidt.
Træk tæppet op om skuldrene. Sådan, ja. Det er godt.
Kan du huske, hvad der gjorde dig bange? Hvad drømte du?
Vi skal krydse en farlig vej eller sådan noget.
Jeg vil have, at du og pigerne skal holde mig i hånden.
Men det går ikke. For jeg har ingen hænder længere.
Der sidder bare et par stumper på albuerne.
Og jeg synker ned i det løse sand.
Jeg kan ikke få fat i jer. I står på vejen. Jeg kan ikke nå jer.
Det var et slemt mareridt.
Johan?
Tror du, vi lever i total forvirring?
- Du og jeg? - Nej, alle mennesker.
Hvad mener du med forvirring?
I angst, usikkerhed, uforstand. Jeg mener forvirring.
Tror du, vi i al hemmelighed -
- er bange for at glide ned og ikke ved, hvad vi skal gøre?
Ja, det tror jeg.
Tror du måske, at det allerede er for sent?
Ja. Men sådan må man kun tænke, ikke tale.
Tror du, vi er gået glip af noget vigtigt?
- Os alle sammen? - Nej, du og jeg.
Hvad skulle det være?
Nogle gange forstår jeg, hvad du føler og tænker.
Jeg fyldes af ømhed og glemmer helt mig selv, -
- selv om jeg ikke udvisker mig selv. Det er en helt ny følelse.
- Forstår du, hvad jeg mener? - Jeg forstår, hvad du mener.
Nogle gange sørger jeg over, at jeg aldrig har elsket nogen.
Jeg tror heller ikke, nogen har elsket mig.
- Det gør mig forfærdelig bedrøvet. - Nu er du virkelig overspændt.
- Er jeg det? - Jeg kan kun tale for mig selv.
Jeg mener, jeg elsker dig på min ufuldkomne og selviske måde.
Nogle gange tror jeg, du elsker mig på din geskæftige og bøvlede måde.
Jeg tror ganske enkelt, vi elsker hinanden -
- på jordisk og ufuldkommen vis.
- Du er så fordringsfuld. - Ja, det er jeg.
Men sådan i al enkelhed, -
- midt om natten, i et mørkt hus, et sted i verden, -
- så sidder jeg faktisk og holder om dig.
Du sidder faktisk i min favn.
Jeg føler ingen videre indlevelse eller medmenneskelighed.
- Det har jeg ikke fantasi til. - Nej, du er så fantasiløs.
Jeg aner ikke, hvordan min kærlighed ser ud.
Jeg kan ikke beskrive den og mærker næsten intet til den i hverdagen.
Og du tror virkelig, at jeg også elsker dig?
Det tror jeg faktisk. Men vi skal ikke tale om det, for så fordufter det.
- Vi skal bare sidde her hele natten. - Det skal vi i hvert fald ikke.
- Skal vi ikke? - Mit ene ben sover.
Venstre arm går snart af led. Jeg er søvnig og fryser på ryggen.
Så må vi nok hellere krybe ned under dynerne.
Godnat, min elskede. Og tak for samtalen.
- Godnat. - Sov godt.
- I lige måde. - Godnat.
I har nu set sjette og sidste afsnit af "Scener fra et ægteskab".
Det hedder "Midt om natten, i et mørkt hus, et sted i verden".
Mens I nyder disse smukke billeder fra Fårö, -
- skal jeg fortælle, hvem der gjorde hvad.
Skuespillerne var Liv Ullman, Erland Josephson, -
- Gunnel Lindblom, Wenche Foss og Bertil Norström.
Sven Nykvist var fotograf. Lasse Karlsson var hans assistent.
Kostumer: Inger Pehrsson. Rekvisitter: Gunilla Hagberg.
Sminke: Cecilia Drott.
Lydarbejde: Owe Svensson. Arne Carlsson var hans assistent.
Redigering: Siv Lundgren. Script: Ulla Stattin.
Desuden bidrog: Anders Bergkvist, Stefan Gustafsson, -
- Lars Hagberg, Adolf Karlström, Kent Nyström, -
- Bo-Erik Olsson og Siri Werkelin.
Lars-Owe Carlberg var producer, og laboratoriet hedder Film Teknik.
Nils Melander stod for lyssætningen. Der blev brugt Eastman Color-film.
Det hele er produceret af Cinematograph på Fårö.
I året 1973.